Faen.
Hei!
Ja, bare kom inn.
- En ottoman er et merkelig valg. - Det er vanskelig å ødelegge den.
- Si det til Dick Van Dyke. - Hva mener du med det?
- Jeg så deg ved parken. - Følger du etter meg?
- På sett og vis. - Hvorfor det? Hvem er du?
Før du setter deg kan du vel fortelle hva du gjør i huset mitt.
- Leilighet. - Ja da.
Hadde du sagt hjem, hadde jeg ikke måttet rette deg.
- Hvem fikk deg til dette? - Vi har forretninger å diskutere.
- Forretninger? - En transaksjon.
- Jeg har ikke bestilt noe i dag. - Dine handlinger i parken.
- Det er et offentlig sted. - Jeg holder sånt for meg selv.
- Jeg har ikke solgt noe. - Får det nå.
Bildet er mitt og jeg beholder det.
- En aggressiv holdning mot en gjest. - Det er det jeg jobber med.
- Ingen profitterer på meg mot min vilje. - Du er ikke motivet her.
- Du virker fornuftig. - Nå kan du gå.
Når jeg har negativet og eventuelle kopier.
- Jeg må be deg gå nå. - Det har du gjort og hvordan gikk det?
- Jeg ringer politiet. - Fingeren din vil ikke finne nieren.
- Nå er du aggressiv. - Hvor er det?
Glem det. Det er fint foto. Jeg beholder det...
Du har 19 sekunder før spasmene stenger luftveiene.
Oksygenmangelen fører til en tilstand som ligner et slag.
14 sekunder. Si hvor det er og jeg stopper det.
Bade... rommet.
Pust dypt. Tell til fem mellom hver åndedrett.
- Er ikke dette motivet? - En del av det.
Jeg skjønner at du er sint. Det er dagens beste foto.
- Var det alt? - Beklager at jeg tok fra deg pusten.
Virkelig?
Nei... Faen, jeg trodde det skulle gå fortere.
- Da får mitt navn for å etablere tillit. - Det er litt sent for det.
Disse mennene som er på vei kommer til å skade deg.
- Hvorfor? - For å snakke med meg.
- Jeg er Natalie, og du? - Hollis.
Du og jeg og dette bildet må stikke nå.
- Jeg tror deg. - Da drar vi.
Hvor skal vi?
- Vekk fra byen. - Jeg setter meg ikke på et tog med deg.
Tog er dødsfeller. Få utganger og man styrer ikke over stoppene.
- Hvorfor er vi her? - Gjør som alle andre. Se deg rundt.
- Kan du ikke sette meg av hos politiet? - De kan ikke hjelpe deg.
- Hva om jeg nekter? - Min beskyttelse er ikke avhengig av det.
Veier du 70 kilo? Du vil sinke meg en del, men ikke så mye.
- Hvorfor bryr du deg om meg? - Jeg vet hva som kan skje deg.
Hva betyr det?
Hvem er du?
- Hvor skal vi? - Ut av byen.
- Konversasjon er ikke din sterke side. - Valget står mellom svar eller døden.
Fikk jeg svar hadde det ikke føltes som en kidnapping.
Hvordan fant du leiligheten min?
Og hvem er ute etter oss?
Er det noe du kan si?
Jeg beklager... virkelig.
- Stopp bilen, vær så snill. - Det skjer ikke.
Jeg tror jeg blir kvalm.
- Hvorfor skjer ikke noe? - Det gikk over.
- Du må begynne å stole på meg. - Hvorfor?
En av oss kan håndtere sånne situasjoner.
Men siden du ikke er enig...
Vær så god.
Jeg har ikke noe med dette å gjøre. Jeg tok bare et bilde av deg.
Når de finner deg må du ha noe å forsvare deg med.
- Mot hvem? - Som 18-åring fikk du eksamenskarakterer.
De som er etter oss fikk en Beretta 9.
Det er det offisielle håndvåpenet i forsvaret.
De lader den med dum-dum-kuler med en hastighet på 400 m/s.
En utrolig kraft... designet for å lage ekstra store hull i offeret.
Hva faen er galt med deg?
Det er virkelig. Innen en time har de funnet deg og åpnet ild.
Du unngår kanskje én kule, noe som gjør at liket kan bli identifisert.
Da kan du få den begravelsen du fortjener.
Selv om du vifter med den eller ikke, så havner du i lukket kiste.
Eller så holder vi sammen og du satser på meg.
Faen!
Kunne du ikke valgt en bil med satellittradio?
- Humor. Du slapper av. - Jeg begynner å venne meg til det.
Det er urettferdig.
- Hva fins i Nevada? - Ikke vår destinasjon.
- Hvor skal vi? - Phoenix.
- Arizona? - Ja, det stemmer.
- Har du vært der? - Nei. Har du?
- Japp. - Da vet du at det er feil vei.
Det er den veien alle tar.
Jeg håper at forfølgerne ikke vet hvor vi er på vei.
Tar jeg feil, kan den ekstra tiden gjøre at de tror vi har dratt et annet sted.
Hva venter oss etter denne omveien?
Et sikkert sted der jeg kan beskytte deg til det er over.
Hvem er du?
Jeg er ganske sikker, men hjelp meg med de siste puslespillbitene.
- Politiet? Regjeringen? - "Sikt mot månen, Alice."
- "Honeymooners"? Hvor gammel er du? - Jackie Gleeson...
- Jeg trodde du likte svart/hvitt film. - Du vil ikke si hvem du er.
Hva skal du gjøre?
Våre veier krysset i en overgang.
- Det gjelder meg også. - Ikke la frustrasjonen gå ut over meg.
- Du er virkelig slepen. - Mener du ærligheten min?
Og direkte væremåte. Jeg skulle si uhøflig.
- Toalettet er ditt, vær så god. - Jeg tror jeg holder meg.
Krever prinsen femstjerners?
Ta hva du vil ha.
- Blir det ekte mat i framtiden? - Kjøp som om det ikke blir noe.
- Jeg tenkte du ville si det. - Hva får deg til å tro at det er ferie?
- Ekspeditøren ser på meg. - Slutt å gi ham grunn til det.
Ser du en tannbørste der?
- Ja. - Ta en.
Hva skal du gjøre med den?
- Pusse tennene. - Ok.
- Og tannpasta-Colgate, hvis de har. - Prioritering. Colgate, tannhygiene.
- Får jeg kjøpe en? - Ja, det forebygger karies.
Du syns ikke dette er en spøk. Du leker med livet mitt.
Nei, jeg redder det.
Hva er planen for i kveld? Jeg fortjener å vite det.
Du skal få hvile og et fantastisk måltid.
- Ok, da. - Fornøyd?
- Et bord for to? - Ja takk.
Deres servitør, Savannah, tar snart bestillingen deres.
- Ha det hyggelig. - Takk.
- Som du ønsket? - Du vet hvordan man skjemmer bort noen.
- Finner du noe du liker? - En diner er et middelmådig sted.
Vi gjør litt av alt og litt velsmakende så de kan trykke det ned.
Men ingenting blir riktig bra.
- Du har tenkt mye på det . - Du spurte og her er mitt råd.
Bestill frokost til middag på et sånt sted. Det er det som gjelder.
Unnskyld om jeg ikke tar rådet ditt. De må ha en god salat.
Lykke til. Jeg advarte deg.
- Velkommen. Vil dere bestille? - Salat, dressing og usøtet te.
- Ja da.-Og du? - Kan jeg få egg og bacon?
Kan jeg få en pølse og litt skinke?
En "Kid Texas"? Akkurat. Jeg burde bestilt det med en gang.
Det kommer. Ikke stjel noe fra meg nå.
- Hvem eller hva er en "Kid Texas"? - Det fins nok ikke i England.
- Der. - Takk.
Det var mandag. Tirsdag sjekket han stedet.
Sjekket dører, talte vinduer. Identifiserte alarmen.
Sjekket inn-og utganger, raske fluktveier om noe skulle skje.
Onsdag samlet han nødvendig utstyr.
Torsdag, innbruddet. Ta det som er verdifullt og dra.
Fredag og lørdag reisedag. Forsvinne så langt som mulig fra byen.
Selge det han ikke kunne beholde. Så var det søndag igjen.
Hvordan ble han tatt? Hvorfor ble han kalt Texas? Han kom jo fra nordvest.
Godt spørsmål. Det er samme svar, noe gjør historien så kul.
Dagen for kuppet hadde han et ritual.
Han besøkte nærmeste diner og bestilte denne frokosten.
Eggerøre, pølse, bacon og skinke.
- Fra barnemenyen. De kalte den... - Kid Texas.
Etter ni innbrudd begynte de å sette sammen puslespillbitene.
De spurte alle lokale dinersjefer om noen mellom 10-18 -
- spist alene og bestilt det.
Det var ikke den perfekte planen, men de fikk ham til sist.
Historien om Kid Texas. Jeg vet ikke om jeg tror på den.
Det er opp til deg. Kall det en myte, hvis du vil.
- Jeg må på toalettet. - Jeg tar regningen.
- Takk for matpausen. - Ingen årsak.
- Vær så god. - Behold resten.
Det er sykt.
Og hvor skal du ta veien?
Sånn oppmerksomhet vil vi ikke ha. Klatre ut av et vindu.
Vi. Ikke oppfør deg som vi er et team.
Du sier at de dreper meg om jeg drar, men hva skjer om jeg blir?
- Risiko gir stor belønning. - Siterer du en lykkekake?
- Har jeg sagt noe du ikke forstår? - Nei, men det mangler nyanser.
- Det er sånn jeg er. - Oppfattet, Robocop.
- Jeg er ikke politi. - Jeg klarer ikke mer.
- Det fins andre måter å gjøre det på. - Mer trussel?
Tålmodigheten tar slutt og min vennlighet går snart ut på dato.
Det er mottatt klart og tydelig.
Måten jeg snakker på må smitte.
Vent.
Ok, kom an.
- Ett rom med to senger, takk. - Vi har bare rom med én seng.
Greit.
Blir dere hele natten?
- Ja. - Det blir 50.
- Du får vekslepengene i morgen. - Ja da.
Rom 12, utsjekking før 11.
Unnskyld, hva er det for trådtelling på lakenene?
Hva prater du om?
Hvordan funker dette?
Du legger deg og jeg tar vakten. Så bytter vi.
- Er det nødvendig? - Ja.
Ser du på meg eller vinduet?
Jo, du pleier jo å komme ut gjennom vinduer.
På bensinstasjonen fantes det to kameraer og fem vitner på restauranten.
Ingen problemer når vi er på vei, men nå som vi ligger her -
- kan forfølgerne våre innhente oss.
Det er sånt jeg vil vite. Jeg forventer meg at du tar det seriøst.
Fin tale.
Nå slipper jeg mareritt.
Jeg får ikke sove.
Jeg mener det! Hva anbefaler du?
Sauer, hvitt gjerde. Hvor mange hopper over det i rekkefølge?
Den er klassisk.
- Jeg kan kjøre? - Jeg driter i om du kan stå vannski.
Det er ingen som snakker om å kjøre.
Det er noen som snakker om det og det er denne fyren.
Jeg vil at du hører.
Tross dine ødelagte ører.
Hold opp nå.
Du skal respektere meg.
Så jævla mange regler. Litt til din pimphånd.
Nå skal jeg vise deg pimp.
- Hold opp! - Nei.
- Jeg mener alvor. - Hva er du alvorlig med?
Det er ekkelt.
Jeg har ikke lyst. La meg være.
- Vil du ikke? - La meg være.
Natalie? Å, fy faen.
- Hva er det? Ser du noe? - En fyr som banker jenta si.
- Vekket du meg for det? - Hun er i knipe.
- Det er ikke vårt problem. - Jeg har tenkt å gå ut dit.
Det gjør du ikke.
Skal du skyte meg for at jeg hjelper en fremmed i nød?
- Du kjenner meg ikke. - Skyt meg i ryggen og vekk hele stedet.
- Ok, nå holder det. - Stikk, mann.
- La henne være. - Du snakker ikke med meg. Stikk!
- Ro deg ned. - Du burde ha gått.
- La ham være. Han vil ikke slåss. - Hold kjeft!
- Dra til helvete, Graham. - Han skal bare gi faen i andre.
Hold opp nå, Graham.
Du har ikke balanse. Vekten ligger helt feil.
- Du får ikke det slaget du tror. - Vent på din tur.
- Jeg tar deg siden. - Jeg hater å vente.
Det bygger opp en forventning. Det er sjelden noen lever opp til det.
Jeg ser at munnen din liker å snakke.
Jeg foretrekker at den rører seg uten ord.
- Uten hender. - Hva i helvete!
Dette er en neandertaler. Han kommer til å skade deg.
Stikk!
Litt dobbeltmoral, hva? Vennen min løp ut for å hjelpe deg mot den dritten.
Når jeg slår deg, blir han opphisset.
Det fins de som søker den spenningen før de kommer.
- Dra til helvete! - Lobbyen er åpen døgnet rundt.
Lån en telefon og anmeld tingen.
Finn en ny partner før livet blir et helvete.
Dra til helvete!
Takk for hjelpen.
Du gjorde det motsatte av det jeg ba deg om å gjøre.
- Hun var i knipe. - Nå er vi i knipe.
Samme om du ikke vil leve, men ikke la det ramme meg.
Jeg har nok problemer. Har du forstått?
Bra.
Du har et godt hjerte.
Takk.
Det vil bare gå enda mer i stykker.
Vekk meg om tre timer. Hold vakt og ikke forlat rommet.
- Hva skjer etterpå? - Phoenix. Planen gjelder fortsatt.
- Er du klar? - Nei, jeg trenger mer.
- Frokost? - Nei, svar.
Jeg trenger svar om jeg skal sette meg i bilen.
Ellers tar jeg sjansen og venter ut dette.
- Jo mindre du vet, desto bedre. - Det var i går. I dag er det annerledes.
Ikke kom med noe drittpreik om at jeg ikke er betrodd.
Jeg tror ikke du er det lenger.
Min britiske enhet var ikke akkurat kjent for sine pensjonsavtaler.
Når jeg skulle erstattes, tok de neste skritt.
Jeg gikk min vei før de rakk å sparke meg. Det likte de ikke.
Er dronningens menn etter oss?
Nei, sinte bevæpnede colombianere.
Hvorfor?
Da jeg var plassert i Arizona skulle jeg forhandle en handel mellom -
- en større britisk bank og Sinaloakartellet.
Gi dem et sted for deres vaskede penger.
Det er rutine og det gikk bra.
Jeg styrte kontiene i årevis.
Da min tid i byrået var over begynte jeg å legge egne planer.
Du tar alle i hånden. Du er en grådig opportunist.
Jeg har hørt om samaritanene fra Sinaloa.
- Det var min jobb. - Ok, men nå da?
- Hva har dette med dem å gjøre? - De mistet pengene.
Så du trigger litt konkurranse når du forlater bransjen... -
- ...mellom gamle fiender. - Ideen var briljant i sin enkelhet.
Underslo 100 millioner fra Sinaloa og finansierte colombianerne.
Hva fikk du i gjengjeld?
Et årlig bidrag som gjør meg økonomisk uavhengig resten av livet.
- Hvorfor er de etter deg? - Jeg kom til LA for å fullføre avtalen.
På vei til møtet stengte Sinaloa kontoen -
- eller flyttet alle pengene fra banken.
Jeg vet ikke om det var min feil eller deres boss som tipset dem.
Jeg hadde ikke flere kort å spille.
Jeg prøvde å forklare, men de kjøpte det ikke.
Jeg drepte tre av dem og holdt på å forsvinne da du fanget meg.
Fotoet.
De tror at jeg forrådte dem, men det spiller ingen rolle.
Jeg drepte en storkar og nå vil de se meg død.
Beklager.
Ja. Hvis det er ok for deg, så kan vi vel bevege oss.
Vær så snill...
Vær litt real.
Har de ikke en signatur som de pleier å gjøre?
- Noe med en sløyfe. - Et slips. En colombiansk slips.
- Hva er det de stikker inn da? - Ikke tenk tanken.
- Hvordan kan du la være? - Døden er uunngåelig.
Det fins ingen grunn til å gruble over den.
Fokuser på å overleve.
Det krever trening, men jeg kan hjelpe deg.
Tenk på noe positivt.
I leiligheten din hadde du et innrammet bilde av en kvinne. Kjæresten din?
- Noe positivt, sa du jo. - Eks altså, da...
- Det kan funke. - Hvorfor skal jeg prate om forholdet?
Jeg er en god lytter.
- Var det morsomt? - Nei.
Hva heter hun?
Abigail.
Hun er din eks, men du har fremdeles et bilde av henne.
- Det er et bra foto. - Ja, du sier det.
Det spiller ingen rolle. Det betyr ikke noe lenger, hva?
Hun treffer en annen.
Jeg så dem sammen før du dukket opp.
- Og nå angrer du på at du gjorde slutt. - Hvordan vet du det?
Hva skjedde?
Jeg var en idiot.
Jeg orket ikke mer.
Følte meg låst.
Vi var sammen i fem år. Kanskje jeg kunne få noe bedre.
Det gjorde meg til en dårlig person. Jeg drakk mye.
Til slutt fikk hun nok... og forlot meg.
Bare fordi du ikke har funnet noe bedre, trenger det ikke være en feil.
Jo, men jeg gjorde en feil... Jeg elsket henne virkelig.
Det gjør jeg fremdeles. Jeg byttet "ja" mot "kanskje" og forstår ikke hvorfor.
Jeg hadde sjansen, men jeg ødela det. Nå får jeg aldri en sånn sjanse igjen.
Hollis.
Når vi kommer til Phoenix, er du sikker.
Du får sjansen din igjen.
- Hvor er huset? - Rundt hjørnet og nedover gaten.
- Vil du ikke stoppe nærmere? - Nei.
- Gaten er tom. - Det er et bevisst valg.
Stoler du ikke på fyren med det sikre tilfluktsstedet?
- Nå tenker du litt feil. - Jeg tenkte ikke. Nå blir jeg urolig.
Bra, bruk den frykten... Vær forsiktig. Da kommer du langt.
Jeg fatter ikke at jeg spør igjen. Vet du hva du gjør her?
- Denne mannen kan hjelpe oss. - Parkeringen tyder ikke på det.
I min bransje er tillit noe man ikke har råd til.
Blir han glad for å se deg?
Da jeg forlot tjenesten min, forlot jeg også Rodney.
- Var dere sammen? - Ekteskapet vårt...
- Eksmann? - Byrået arrangerte ekteskapet.
- For å sikre dekket vårt. - Spionerte dere på Amerika?
Er ikke vi allierte?
Hva skjedde mellom dere?
Selv om vi ikke jobbet sammen foretrakk Rodney at jeg hadde...
...fortsatt å være kona hans.
Suverent.
Kan du ikke bare gjøre greia di?
Du vet... greia di.
Jeg tror ikke Rodney ville sette pris på det.
Jeg vet et sted vi kan gå i mens.
Jeg liker dette stedet. Man føler seg ydmyk.
Hvor er du fra?
Rett utenfor London.
Jeg fikk ordrer om å bli her.
Men når det var jeg slitsomt så kom jeg hit for å komme bort fra alt.
- Fra britisk spionasje? - Nei, fra å late som.
Jeg har virkelig prøvd å passe inn i Amerika.
Langt bort fra alle og omgitt av fremmede.
Ja, det kan skje selv om du er herfra.
- Det er isolerende. - Det er jo jobben din.
- Et veldig spesielt arbeid. - Se det mer som en plikt.
På en tidspunkt passet ikke lønna med prisen man betalte.
- Den følelsesmessige prisen? - Jeg pleide å tro på det jeg gjorde.
Jeg vet ikke når jeg sluttet med det.
- "Vitameatavegamin" - Unnskyld?
Var det ikke en del av oppveksten din?
Det er den mest kjente episoden av "Lucille Ball Show".
- At du ikke har sett den. - Jeg rakk ikke nok den timen.
Jeg pleide å le av den på fester.
- Hva med jobben din? - Fotograferingen?
Arizona har det største reservatet for urbefolkningen.
- Det visste jeg ikke. - Ved å fotografere tar man deres sjel.
Det har jeg aldri skrevet under på.
Jeg trodde du ville si. "Det spiller ingen rolle, for jeg har ingen."
Du hjelper meg. Det er iallfall noe.
Jeg ønsker at jeg fikk meg ta med kameraet.
Vet du hvordan man gjør det? Nei?
- Hva heter du? - Elias, señor.
Hva skjedde?
Det var noen på skolen. Du vil ikke vite det.
Bøller.
Der.
Alt bra.
- Ha det. - Takk.
- Har du hørt om Hombre Caiman? - Nei.
Har foreldrene dine aldri fortalt om mannen som er halvt alligator?
- Det høres sterkt ut. - Ja, den er god.
Han har skarpe tenner.
En fisker fikk kreftene hans fra en ånd ved Santa Maria-elven.
Han kommer tilbake hvert år på St. Sebastiandagen.
- Når er det? - Samme det. Den er et eventyr.
Hvorfor forteller du dette?
Vis tennene.
Ikke som en alligator.
Denne kan kanskje være til hjelp.
Stå opp for deg selv. Ikke vent på rett tidspunkt på året.
Tygge. Har du glemt det?
- Det var lenge siden. - Jeg antok det.
Det var derfor jeg skaffet ingrediensene i siste sekund.
- Unnskyld at jeg ikke var hjemme. - Det er ingen fare.
Hollis, har du spist smørbare marshmallows?
Ja, det har jeg... Mamma kjøpte Fluff.
- Vi var merkesnobber. - Det er enkle kjemiske ingredienser.
Mais-sirup, sukker, vaniljeessens og eggehvite.
- Men når man tilsetter peanøttsmør... - Blir den en magisk Fluff.
Hun spiste tre om dagen... da vi bodde sammen.
- Det hadde jeg aldri trodd. - Det er faktisk sant.
Jeg var likte Nutella på Fluff.
- Du jaget den gode smaken. - Jeg antar det.
- Jeg har aldri foretrukket noe av det. - Rodney var imot fascinasjonen min.
Jeg syntes den var usofistikert, barnslig.
Jeg oppdaget deg med peanøttsmør og banan-sandwich.
- Dere yankeer kaller den en "Elvis". - Leve kongen.
Det var da jeg begynte å studere marsmallowkrem -
- at jeg begynte å støtte Natalie -
- i forsøket hennes på å basere hele dietten sin på det.
- Kjenner du til dens begynnelse? - Nei.
Fascinerende. Det begynte med en konfektør ved navn Archibald Query.
Han bodde i Summerville, Massachusetts. Bromfield Lane 106, for å være nøyaktig.
Han oppfant den i 1917 i sitt eget kjøkken.
Han solgte på dørene. Første verdenskrig forårsaket sukkermangel.
Han måtte selge oppskriften til godtemakere fra Lynn.
Alfred Durkee og Fred Mower.
Det var første inkarnasjonen som havnet i butikkhyllene.
- Fascinerende. - Det er ikke over med det, hva?
Som dere vet er Massachusetts en av seks stater som utgjør New England.
Det var det jeg innså.
Om det kan komme fra en region som var kolonialisert av moderlandet -
- da kan det like gjerne bli kittet -
- for det nye England vi skaper i Arizona.
- Må jeg be om ordet? - Jeg hadde høyere rank.
Nå er vi i gang.
Da jeg så at du var på vei tenkte jeg -
- at det var på sin plass å hilse dere med det.
- Kjempegodt, takk. - Akkurat som du husker det?
Selvsagt. Alt er jo nesten det.
Ikke alt.
- Jo, hvor er Hadley? - Han er ikke lenger blant oss, dessverre.
Så leit. Hadley var en blandingsrase jeg ga til Rodney.
- Han var så søt. - En fantastisk hund.
Hvordan døde han?
Han ble spist av en prærieulv.
- Har du et foto? - Ta det fra kontoret ditt.
Det kan jeg nok finne.
Agent Fluffernutter. Det kommer jeg til å kalle deg resten av kvelden.
Da setter du deg selv i søkelyset igjen.
Her.
Neimen... For en stilig liten en.
- Ja... - Han var så søt.
- Jeg håper dere er fornøyde. - Ja, mange takk.
Det er masse rene håndklær om du vil dusje.
Så fint. Jeg dusjer først, så får dere sjansen til å prate.
I enden av gangen.
- Tok du bildet? - Selvsagt.
- Hvor store problemer har du? - Jeg er her, hva?
- Vær ærlig nå. - Du prater alltid så høytravende.
- Ja, og? - Det er ikke min greie.
Jeg kan ikke hjelpe deg om du ikke betror deg.
La meg...
...varme opp litt.
- I Arizonas sol? - Nei, hos deg.
- I din favn. - Ikke meg imot.
- Hvem står bak deg? - Gi meg et øyeblikk.
Kom an, skatt.
Ingen.
- Byrået vet ikke hvor du er? - Nei, jeg kjører dette selv.
- Hvor mye vet Hollis? - Ingenting. Han var vitne.
Han ligger like ille an som jeg.
Jeg har ikke fått klarsignal til å trekke deg ut.
Jeg forstår.
Hvor lang tid har vi på oss?
Vi ble skygget og må nok dra tidlig i morgen.
For en kort gjenforening.
- Jeg er lei for det. - Ikke vær dum.
- Du er så vakker. - Ikke si det,
- Er klærne ok? - Ja, takk.
De kler deg.
Ålreit...
- Jeg er en sånn klisjé, hva? - Nei, jeg tenkte ikke over det.
Engelskmannen og hans te.
- Vil du ikke ha en kopp? - Nei takk.
Varm drikke er ikke bra for magen. Det har noe med tykktarmen å gjøre.
Jeg forstår.
Det er 20 år siden jeg bodde i England...
Det er sånne vaner som minner meg om det.
Det er bra. Så lenge det smaker godt.
Og ikke forårsaker ekstra toalettbesøk.
Mm...
Ja da.
Fotograferingen er både min lidenskap og yrket mitt.
Du er heldig. Det går ikke alltid hånd i hånd.
Du, da? Har du alltid villet gjøre det du... og Natalie gjør?
Ja, men jeg var ikke like ung som du var da jeg ble hektet.
Men da jeg fant det, angrep jeg det med samme sult.
Hollis?
Kan du komme litt?
Alvorlig talt! Du er bedre enn det.
- La meg forklare. - Det er for sent.
- Det er ikke som du tror. - Ordren kom ut.
Du slapp nesten unna. Du var så nær å komme gjennom uskadd.
Du er ikke online. Du kunne ikke sett ordren.
Hva er oddsene for at jeg skulle kjenne til posisjonen din?
Når du vel er ute, så er du det og likevel...
...har jeg informasjon som du ikke vil at jeg skal ha.
Han har ikke noe med dette å gjøre.
Hvorfor bekymrer du deg ikke for deg selv? Det får du gjøre.
Hvordan kjenner jeg til henrettelsesordren?
- Hvilken rolle spiller det? - Kom an, det kan more deg.
En eneste triviell telefonsamtale krever livet ditt.
- Tror du at du kommer inn igjen? - Jeg liker ikke at hun prater om meg.
Jeg vil ikke tilbake. Det er en kreditt jeg har i min tjenestebank.
- Vi kan vel finne på noe annet. - Jeg vil ikke forhandle.
Uansett. Husker du Crawford? Han ringte for to dager siden.
Datteren hans, ikke Madeleine, den stygge.
Hun skal søke for å studere kunsthistorie på Arizona State.
Siden dekket på museet er så bra, ringte han og ba om referanser.
Jeg gikk med på det av høflighet. Da vi akkurat skulle legge på -
Spør han: "Hvordan går det?" Jeg ante ikke hva han tenkte på.
Jeg ba ham fortelle mer.
Han nevnte navnet ditt og da begynte jeg å spørre ham ut.
Da bryter han reglene og forteller om ordren.
10 timer etter ringer du og sier at du kommer denne veien.
Forestill deg hvor overrasket jeg ble.
Nat... Er det ikke gøy? Nat?
Si iallfall at nyheten moret deg litt.
Gjemsel, hva? I dette huset?
Det er ikke et stort hus. Det blir ikke mye til lek.
Nat?
Hvor er du, Nat?
Forræderi tar fram den dumme i deg.
Det kanskje bare er en del av ditt svenske arv.
Ok. Det er bare naturlig at du gjorde det til ditt våpen.
Tillat meg å avsløre mysteriet med dens nåværende vekt.
Mens du dusjet, tok jeg ut alle kulene og satte inn tomhylser.
Hva blir ditt neste drag, skatt? Hvordan vil du avslutte?
Håper du ikke knullet Hollis.
Han ser veldig skjør ut. Det er ikke på grunn av sjalusi.
Jeg kan ikke tenke meg at han er god.
Han er ikke din type... men det kan ha forandret seg.
Hva sier du? Kom an, Natalie! Jeg vet at du er her.
Det går raskt, jeg lover. Den verdigheten viser jeg deg.
Det blir min siste gave til deg.
Nat?
- Hollis? - Nei, nei. Ikke snakk med meg.
- Hva gjør du? Hvor skal du? - Jeg vet ikke.
- Prat med meg. - Det var det eneste jeg ba om!
Ok. Men si noe.
- Jeg må herfra nå. - Jeg er lei for at du så det.
At jeg så det eller at du gjorde det?
- Jeg hadde ikke noe valg. - Du skremmer meg.
- Du vet hva jeg jeg er i stand til. - Det er noe helt annet å se det.
- Ja. - Du elsket ham.
Jeg antar iallfall at du har gjort det.
Og der drepte du ham bare uten videre.
- Jeg hadde ikke noe annet valg da. - Før det levde han jo.
Hadde du foretrukket at det var jeg som lå der?
- For et dumt spørsmål. - Hva hadde du tenkt å gjøre med kniven?
Hjelpe deg.
- Jeg hjalp meg selv først. - Det så jeg.
Jeg ser at du er flink til å overleve. Du kan ta vare på deg selv.
- Og deg. Vi klarer det. - Nei. Jeg er ferdig.
- Jeg tar mine sjanser alene. - Ikke gjør det.
Du er like farlig som det som venter der ute. Det er ingen forskjell.
Du tvang meg til å stole på deg. Du fikk meg å føle meg trygg.
Ikke noe av det er virkelig.
Ålreit. Dra.
Jeg er lei for at jeg gikk inn i den parken.
Jeg er lei for at jeg tok det bildet.
Jeg rydder opp og fikser penger til deg.
Faen! Gjester!
Jeg tror at de er her. Jeg så minst to stykker.
- Hva kan jeg gjøre? - Er du med meg nå?
Jeg kjenner ikke til deres strategi. Vi må bare forsvare oss.
Flykt, eller lokke dem inn i en sone der vi kan drepe dem.
Ingen finger på avtrekkeren før du er klar til å skyte.
Bruk begge hendene, sikt og skyt. Oppfattet?
Faen.
- Hva gjør vi nå? - Vi skal herfra!
- Hva er planen? - Har du noen ideer?
- Har du en lighter til? - Ja.
Vi må ikke miste henne igjen.
Det burde få dem hitover.
Vil vi det...? Følger de etter oss?
Kommer de hjem tomhendte, blir det mye verre for dem.
Hurpa inviterer oss.
Vi har fordelen av å kontrollere hvor de nærmer seg.
- Vi må skille lag. - Hva? Nei.
Du har pistolen. Løp bort til klippene der.
- Jeg kan ikke... - Det er vår eneste mulighet.
Kom ut, din hore!
Det er bare dumt. Du flykter og jeg følger etter.
Jeg skyter og du skyter kanskje tilbake.
Kjedelig, hva?
Vennen din er død. Det er bare du igjen.
Du gjør det bare verre for deg selv.
Jeg fører deg kanskje tilbake til Colombia... levende.
Hva sier du til det?
Har vi en avtale? Hva blir det til?
Du kan ikke ringe en venn.
Vi vet at du ikke har noen.
Skal vi skjære av deg hånden, eller tungen?
Her er hun! Her er vår lille venn.
Hei, C! Hora gjemmer seg der borte.
Hollis!
Er du ok?
- Er du skadet? Blør du? - Det er ingen fare.
- Den andre, er hun? - Det var jeg.
Det er ingen fare.
Det er ok. Du lever.
Det går nok bra. Vi må gå.
Bilen er din.
- Er det trygt nå? - Ja.
Du kan bli i huset om du vil kjøre senere.
Nei, jeg drar nå.
Hold fartsgrensen. Registreringsnummeret må ikke komme ut.
Parker bilen og rengjør den.
- Du, da? - Jeg tar meg av Rodney. Jeg rydder opp.
- Jeg låner bilen hans. - Etterpå, mente jeg.
Jeg forsvinner, antar jeg.
Sender de ikke flere?
Nytt land, ny identitet. De finner meg ikke.
Det tviler jeg ikke på.
Ok... Du reddet livet mitt.
I ørkenen... jeg...
Takk.
Da er vi kvitt.
Beklager at jeg dro deg inn i dette.
- Du sa at jeg ville komme over det. - Det var jeg ikke sikker på.
Du, det jeg sa om at du er farlig...
Det er ok. Du hadde rett. Det skal jeg ta til meg.
Kjør forsiktig. Og om du blir trett...
Ikke la dette stoppe deg fra å ta bilder.
Tanken har ikke slått meg.
Og det som skjer nå.
- Lykke til! - Takk.